Šta bi trebalo da radim sa vama profesore?
Zašto bi trebao raditi bilo šta?
Pa, kao što sam rekao, nije moja stvar.
Kada sam krenuo jutros odavde na posao
nisi bio deo mojih planova,
ali evo te tu.
Ne znači ništa. Sve što se dešava ne mora
da znači nešto drugo.
Kakvo mu je značenje onda?
Nema značenje. Naleceš na ljude.
I možda je neko u nevolji ili štagod,
ali to ne znači da si odgovoran za njih.
Mm- Hmm!
U svakom slučaju, ljudi koji uvek vode računa o potpunom strancu
su često oni koji ne vode računa o onima
o kojima bi trebali, po mom mišljenju.
Ako radiš samo ono, što bi trebao
neceš postati heroj.
I taj bih sad bio ja?
Ne znam. Bi li?
Vidim da bi tu moglo biti neke istine
ali u ovom određenom slučaju moram reci da ne znam
kakva osoba bih trebao da budem ili
šta treba da radim kada ih nađem.
U ovom određenom slučaju, jedna stvar da se pređe.
A to je?
To je da stoje tu.
Ne liciš mi na brata. Ali evo ga,
pa možda bi trebao malo bolje pogledati.
A to je, što si i ti uradio?
Pa, moram reci
bio si težak za ignorisati.
Pristup ti je bio veoma direktan.
Nisam pristupio. Pa nisam te ni video.
Ono što ja ne razumem kako si sebe doveo u u ovakav fix?
Da...
Jesi li dobro? Jesi li spavao sinoć?
Ne.
Pa,
kada si odlučio da je danas taj dan?
Desilo se nešto posebno?
Ne.
Pa, danas mi je rođendan,
ali ne bih rekao da je to nešto posebno.
Pa, srećan rođendan Profesore.
Hvala.
Znači, približavao ti se rođendan
pa ti se činilo kao dobar dan?
Ko zna? Možda su rođendani opasni,
kao božic.
Ukrasi više sa drveća, girlande oko vrata
i tela sa toplovodnih cevi po celoj Americi.
Ne govori previše o Boginju, jeli?
Božic nije više kao što je bilo.
Sada verujem da je ta izjava istinita. Siguran sam.
Moram da idem.
Uvek oblaciš kaput ovako?
Šta ne valja sa time kako oblaćim svoj kaput?
Nisam rekao da bilo šta ne valja
samo se pitam da li je to tvoj uobičajeni način.
Nemam uobicajeni način.
Samo ga obučem.
Jeste šta. - Ženstveno? - Šta?
Samo proučavam "Profesora".
Pa, moram da idem.
Samo da uzmem svoj kaput.
Šta si mislio? Da ideš sa mnom gde?
Idem sa tobom, gdegod to bilo gde ideš.
Ne, ne ideš. - Da, idem.
Idem kući. - U redu.
U redu? Ali ti ne ideš kući sa mnom.
Idem nego šta. Samo da uzmem moj kaput.
Ne možeš kući sa mnom.
Zašto? - Ne možeš!
Oh... Šta,
ti možeš sa mnom mojoj kući, ali ja ne mogu sa tobom?
Ne. Mislio sam... Ne, ne radi se o tome.
Samo moram kući.
- Živiš u stanu? - Da.
Šta, ne puštaju crnče unutra?
Ne. Ono što sam mislio...
Da, naravno da puštaju.
Vidi, dosta šala. Moram da idem. Zaista sam umoran.
U redu, sve dok ne uletiš nema štete da me uvedeš.
- Ti to ozbiljno. - Oh, mislim da znaš da sam ozbiljan.
- Ne možeš biti ozbiljan. - Ozbiljan sam kao infarkt.
Zašto to radiš? - Ja? Nemam izbora.
Naravno da imaš. - Ne. Nemam.
Ko te odredio za mog anđela čuvara?
Znaš ko me odredio za tvog anđela čuvara.
Vidi, nisam tražio da mi skociš u naručje
Dole u podzemnoj jutros. - Nisam ti skočio u naručje.
Nisi? - Ne.
Pa, kako si onda dospeo tamo?
Šta? Sad više ne idemo?
Misliš li, da je Isus zaista u ovoj sobi?
Ne.
Ne mislim da je u ovoj sobi.
Ja znam da jeste ovde.
Navelo me da te pitam da ako misliš, da skineš kaput.
To nije isto. To je pitanje sporazuma.
Ako ja i ti kažemo da imam kaput na sebi
a Cecil kaže da sam go, zelen i da imam rep
možda bi se zapitali gde da stavimo Cecil
da ne povredi sebe.
Ko je Cecil?
Nije niko. Samo je hipotetički.
Ne postoji Cecil. On je samo karakter
koga sam izmislio da slikovito objasnim poentu.
Izmislio? - Da.
Znači njegovo mišljenje se ne računa?
Ne. Zato sam ga izmislio.
Mogao sam i drugačije. Mogao si ti biti taj
koji misli da ja nemam kaput.
I ono zeleno i ostala sranja što si rekao?
Da. - Ali nisi.
Nisam. - Sve si natovario Cecil.
Da.
Ali Cecil ne može da se brani
po pitanju da se ne slaže sa ostalima,
njegova reč se ne računa, ne uzimajući u obzir činjenicu da
si je izmislio, da je zelen i sve ostalo.
Nije on zelen, Ja sam. Kuda ovo vodi.
Samo pokušavam da otkrijem više o Cecil.
Možeš li videti Isusa?
Ne, ne mogu.
- Ali razgovaraš sa njim. - Ne propuštam dan.
I on priča sa tobom. - Čuo sam ga, da.
Čuješ li ga kao naglas?
Ne, ne naglas. Ne čujem glasove.
Ne čujem ni sebe, po tom pitanju,
ali čuo sam.
Zašto Isus nije samo u tvojoj glavi?
On jeste u mojoj glavi.
Pa, onda mi nije jasno šta to pokušavaš da mi kažeš.
Znam da ne znaš, šeceru. Vidi...
Prvo što moraš da shvatiš
Nema izvorne misli u mojoj glavi.
Ako nema privlačnu božanstvenu aromu,
Nisam zainteresovan. - Privlačnu božanstvenu aromu.
Da, to ti se sviđa. - Nije loše.
Čuo sam na radiju - crnac propovednik.
Poenta je, ako ne probam na drugi način
nema ni dobitka.
Mislim sa povezom preko očiju trčati kroz šumu.
Lomeći zube, Gospode... nisam li pokušao.
Ako možeš da nam nadeš u tome boljeg od mene
voleo bih da ga upoznam, zaista bih voleo.
I šta misliš da mu je to donelo?
Ne znam šta je tebi donelo.
Život u smrti je što mi je donelo.
Život u smrti.
Previše mrtav čak i da zna da legne.
Razumem.
Sumnjam.
Dopusti mi jedno pitanje.
U redu.
Da li si ikada čitao ovu knjigu?
Čitao sam delove. Ponešto.
Da li si ga ti pročitao?
Pročitaj knjigu o Jobu.
Da li si ga ti pročitao?
Ne.
Ali citaš puno knjiga? - Da.
Koliko od prilike? - Nemam predstavu.
Lupi!
Dve nedeljno
možda 100 godišnje blizu 40 godina.
Dve nedeljno...
40 puta 100 je 4000
Samo vas zezam Profesore.
Evo kako- Daj mi jedan broj,
bilo koji broj, a ja ću ga množiti sa 40.
Odgovor je pitanje. - Molim?
To je sledeći broj. -4720?
To je veliki broj Profesore. - Da
Znaš odgovor? - Ne, ne znam.
188.800
Daj da vidim.
Kako to radiš?
Puter i jaja, sranje stolovi.
Ako si brz na brojevima možeš da ocaraš brata
konfiskovati sadržaj njegovih džepova.
Dobijaš puno vremena da vežbaš to sranje u zatvoru.
Da se vratimo tebi i svim tim tvojim knjigama.
- Rekao si da si pročitao 4000 knjiga. - Možda, ili više.
Ali nisi pročitao ovu.
Uh, ne, ne celu...
- Zašto? - Ne znam.
Šta bi rekao, dali je najbolja knjiga ikada napisana?
- Nemam pojma. - Pa, pokušaj.
- Ima puno dobrih knjiga. - Izaberi jedan.
- Možda "Rat i Mir". - U redu.
Misliš li da je ta knjiga dobra kao ova?
Ne znam. Postoje različite knjige.
Ova "Rat i Mir" knjiga, n eko ju je izmislio, je li?
Pa, jeste.
Znači to je čini drugačijem od ove ovde?
Nije li nijedna istinita?
Ne u istorijskom smislu, ne.
A kakva bi bila istinita knjiga?
Predpostavljam istorijska.
Gibonov "Uspon i pad Rimskog carstva" bi mogao da bude taj.
Barem bi događaji bili istiniti.
Bile bi stvari koje su se desile.
Hmmm.
Misliš li, da bi ta knjiga bila dobra kao ova?
Sveto pismo? - Sveto pismo.
Ne znam. Gibonova je okosnica. Jedna od glavnih knjiga.
I istinita. - Ne zaboravi. - I istinita. Da.
Ali da li je tako dobra knjiga?
Ne znam.
Ne znam, dali možeš da ih uporediš.
Pričamo o jabukama i kruškama.
Ne pričamo o jabukama i kruškama Profesore.
Pričamo o knjigama.
Dali je ta "Uspon i pad" knjiga
dobra kao ova ovde?
Odgovori na pitanje
Moram da odgovorim sa ne.
Bilo je ispisano na koricama
pre nego što se izlizalo.
"Najbolja knjiga ikada napisana".
Možda je to istina? - Ne znam.
Čitao si knjigu. - Probao sam, da.
A nisi je pročitao.
Zašto? - Moram da idem.
Nema potrebe da ideš Profesore. Ostani tu i poseti sa mnom.
Bojiš se da bih mogao da se vratim na staniću.
Mogao bi, zato ostani tu sa mnom,
Šta ako obecam da neću?
Svakako bi mogao.
Ne bi trebao na posao?
Bio sam na putu za posao.
Smešna stvar ti se desilo na putu za posao.
Da, zaista.
Oće li ti dati otkaz?
Ne, neće me otpustiti.
Mogao bi da zoveš. - Nemam telefon.
Svakako znaju, kad do sada nisam došao
neću ni doći. Nisam tip koji kasni.
Zašto nemaš telefon? - Nije mi potreban.
Narkomani bi ga ukrali u svakom slučaju. - Nabavi jeftin.
Nema previše jeftinog za narkomana.
Da se vratimo tebi.
Ostanimo sa mnom još minut.
Mogu li da te pitam nešto? - Naravno da možeš.
Gde si stajao? Uopšte te nisam video.
Misliš kada si skoknuo?
Da. - Bio sam na platformi.
Na platformi? - Da.
Nisam te video.
Stajao sam na platformi gledajući svoja posla.
Eto tebe, padajuca guzice.
Gledao sam svuda okolo da budem siguran da nema nikog,
naroćito dece.
Nikoga nije bilo.
Nije, sem mene.
Pa ja ne znam gde si mogao da budeš.
Pokušavaš da me preplašiš Profesore?
Možda sam bio iza stepenica ili štagod.
Tamo nema stepenica.
Znači, pokušavaš da kažeš - gledaš u velikog crnog anđela
poslatog da izvuče tvoju bulju odatle
u zadnjoj sekundi i da te spasi od uništenja?
Ne, ne mislim to.
Tako nešto je nemoguće? - Ne, nije.
Dobro, ti si taj koji to sugeriše.
Nikada nisam tako nešto sugerisao.
Ti si taj koji je počeo sa anđelima.
Nisam ništa rekao o anđelima. Ja ne verujem u anđele.
U šta onda veruješ?
U mnogo što. - Šta.
U redu.
U redu. - Šta? - U redu, u kakve stvari?
- Verujem u stvari. - Kao na primer?
Kulturne stvari,
knjige, muzika, umetnost, stvari poput tih.
U redu.
To su stvari koje imaju vrednost za mene.
One su temelj civilizacije.
Imale su vrednost za mene.
Ali više nemaju toliki značaj, mislim.
Do izvesne granice
Nisam siguran da mogu da objasnim zašto.
Taj svet je uglavnom prošlost.
Uskoro će potpuno proći.
Nisam siguran da te pratim Profesore.
Nema šta da se prati. U redu je.
Stvari do kojih mi je bilo stalo su veoma krhke,
veoma krhke.
Nisam to znao. Mislio sam da su neuništive.
Ali nisu.
I to te je pokrenulo preko ivice platforme?
Ništa lićno?
Oh, pa to jeste lićno. To je što obrazovanje čini.
To čini svet ličnim.
Pa Profesore, tu su nekejake reci.
I ne mogu da kažem imam odgovor na bilo koju od tih
a može biti da ni ne postoji odgovor.
Ali ipak, moram da pitam.
Šta je poenta imati takav utisak
ako te ne drži zalepljenim za platformu
kada Sanset Limited prolazi sa 80 milja na sat?
Dobro pitanje. - Mislio sam da je dobro.
Ali nemam odgovor ni na jedan.
Možda nema smisla, Ne znam, Nije me briga.
Bio sam upitan, nije li mi čudno
da budem svedok umiranja svega okolo?
Mislim da jeste čudno.
Ali to ne znači da nije tako.
Neko mora da bude tu.
Ali nemaš nameru da visiš okolo zato?
Ne, nemam.
Da vidimo, dali sam dobro razumeo.
Kažeš da su kulturne stvari sve
što stoji između tebe i Sanset Limiteda.
To je puno - Ali te je sredilo.
Da.
Ti si kulturni zavisnik.
Možda si u pravu.
Možda nemam uverenja.
Ja verujem u Sanset Limited.
Prokletstvo Profesore.
Prokletstvo, zaista.
Nemaš uverenja?
U šta sam verovao
više ne postoji.
Glupo je pretvarati se da postoje.
Zapadna civilizacija završila u oblaku dima
u dimnjaku Danhau- A
a ja sam bio previše okupiran da vidim.
Sada vidim.
Ti si izazov Profesore, znaš li to.
Nema razloga za tebe
da budeš deo mojih problema.
Trebalo bi da krenem.
- Imaš li prijatelja? - Ne.
Ma hajde profesore, ni jedan? - Ne zaista, ne.
Pričaj mi o tome. - O čemu?
O "ne zaista" - Imam prijatelja na fakultetu
ne blizak prijatelj. Povremeno ručamo zajedno.
Ali dobar je koliko dobija?
Da.
Šta si mu uradio?
Šta sam mu uradio? - Da.
Ništa mu nisam uradio.
Šta te navodi na zaključak da sam mu bilo šta uradio?
Ne znam. Jesi li?
Ne.
Šta ti misliš da sam mu uradio?
Ne znam. Možda bi mogao da mi kažeš.
Nema šta da se kaže.
Nisi mu ostavio poruku, ni ništa
da mu saopštiš da ideš na voz? - Ne!
Tvoj najbolji prijatelj? - Nije mi najbolji prijatelj.
Mislio sam da smo upravo prošli odluku da jeste.
Ti si odlučio da je on-
Dali si mu ikada rekao da razmišljaš o ovome?
Ne. Zašto bih? - Jer ti je nabolji prijatelj.
On je... Rekao sam ti nismo bili tako bliski.
- Niste tako bliski? - Ne!
On ti je najbolji prijatelj samo što niste baš toliko bliski?
Ako ti tako odgovara.
Ne na način da ga gnjaviš sa sitnicom kao što je
...Samoubistvo?
Vidi,
predpostavimo da ti dajem reč
da ću otići kući
i da neću pokušati da se ubijem usput.
Predpostavimo da ti dajem reč
da neću slušati ništa od tvog sranja.
Šta sam ja? Jesam li zatvorenik ovde?
Znaš bolje od toga.
Bio si osuđenik pre nego što si došao.
Osuđenik na smrt.
Šta je tvoj otac radio?
Molim?
Pitao sam šta je tvoj otac radio-
Kakav posao?
Bio je pravnik.
- Advikat? - Da.
- Koja vrsta prava?
Bio je pravnik vlade. Nije se bavio kriminalnim pravom ili slično.
Šta bi to bilo kriminalno pravo ili slično?
Nemam pojma. Porodično pravo možda?
Mm- Hm. Možda ima smisla.
Od čega je umro?
Ko je rekao da je umro?
- Jeli mrtav? - Da.
Pa od čega je umro?
Rak.
Rak. Znači bio bolestan neko vreme?
Da. Bio je.
- Jesi li išao da ga vidiš? - Ne.
- Kako to? - Nisam hteo.
- Kako to da nisi hteo?
Ne znam, samo nisam hteo.
Možda nisam hteo takvog da ga se sećam.
Mm, sereš.
Dali te je zvao?
- Ali majka jeste. - Možda ona, ne sećam se.
Ma hajde profesore. Znaš da te je zvala.
Ok, jeste.
- Šta si joj rekao? - Rekao sam da bih.
- Ali nisi? - Ne.
- Kako to? - Umro je.
Ne ne, to nije to.
Imao si vremena da ga obideš ali nisi.
Predpostavljam.
Čekao si dok je umro.
OK
Nisam otišao da posetim oca.
Tvoj otac leži na posmrtnoj postelji umirući od raka.
Majka ti sedi pored kreveta držeci ga za ruku.
On je u svakakvim bolovima.
Oni te zovu da ga posetiš poslednji put pre nego što umre.
A ti mu kazeš, " Ne, ja ne dolazim".
Molim te, kaži mi da sam pogrešio u nekom delu.
Ako tako želiš da predstaviš.
- Pa kako bi ti predstavljao? - Ne znam.
Pa tako je, zar ne?
- Predpostavljam. - Ne, ne predpostavljaj.
- Je l' tako ili nije? - Jeste.
Whooo!
Samo sekund da nađem red vožnje
kada je po rasporedi sledeći brzi voz.
Nisam siguran da shvatam humor.
Drago mi je da to čujem, Profesore
Jer ni sam nisam siguran
Svakim minutom sam sve više i više zapanjen
Kako to da ne vidiš sebe?
Providan si kao staklo
Mogao bih da vidim točkove koje okreću zupčanici
Mogu da vidim i svetlo - Dobro svetlo
iskreno svetlo. Vidiš li i ti?
Ne, ne vidim,
Bog te blagoslovio brate.
Blagoslovio i održao
Kada si bio u kaznenom domu
- Jako davno. - Zašto?
- Ubistvo. - Zaista?
Pa sad, ko bi tvrdio da je ubica
a da nije?
Nazvao si ga zatvor.
Da
Dali većina crnaca kaznenu ustanovu
zovu zatvorom?
Ne, samo stari crnči iz unutrašnjosti.
Težimo da stvari zovemo onome što jesu.
Mrzi me i pomisao koliko različitih naziva ima zatvor.
Mrzi me da sabiram.
Imaš li puno priča iz zatvora?
- Priča iz zatvora? - Da.
Ne znam.
Nekada sam pričao zatvorske priče
ali su nekako izgubile car.
Zašto ne pričamo o nečemu
veselem?
Jesi li bio oženjen?
Oženjen?
- Da. - Oh, čoveče.
Šta?
Možda bi ipak trebali da razmislimo o zatvorskim pričama.
oh, Bože.
Oo!
Imaš li dece?
Ne, Profesore nemam nikoga.
Svi u mojoj porodici su mrtvi.
Imao sam dva sina, ali su preminula odavno.
Svi koje sam poznavao su mrtvi šta se toga tiče.
Možda bi trebao da izbegavaš da razmišljaš o tome
Može da škodi zdravlju
Jesi uvek bio u puno nevolja?
Da, jesam.
Voleo sam to.
Mislim da još uvek volim.
Odslužio sam 7 teških godina.
Mogao sam i puno više dobiti. Povredio sam puno ljudi.
Udarao sam ih okolo, a oni se ne bi dizali.
- Sada više ne upadaš u nevolje? - Ne.
Ali te još uvek privlači?
Možda sam samo osuđen na to
da me sopstvena karma udara po bulji.
Ali sada sam na drugoj strani.
Ako želiš da pomažeš ljudima u nevolji
daješ sve od sebe kada vidiš nevolju
nemaš baš izbora.
Koliko si dugo ovde?
Oh, šest sad će sedam godina.
Ne razumem zašto živiš tu.
Bilo gde.
Ovo je skoro bilogde.
Mogao sam da živim i u drugoj zgradi, predpostavljam, ali...
U redu je.
Spavaća soba mi je tu negde
gde mogu da se sklonim,
imam kauč gde ljudi mogu da se sruce
narkomani i drogeraši uglavnom.
Naravno, odšetace se sa svim tvojim pokretnostima
pa ne možeš posedovati ništa. Ali to je dobro.
Družiš li se sa pravom hordom
prebrodiš potrebe za zemaljskim željama.
Jednom su uzeli frižider
ali ih je neko uhvatio na stepeništu
i naterao ih da ga vrate gore.
Sad imam onog velikog tamo, u zamenu.
Jedino što mi nedostaje
je muzika.
Cilj mi je da nabavim čelična vrata.
Onda ću imati i neku muziku ovde.
Ali moraš uzeti vrata i štok zajedno.
Radim na tome.
Puča mi za televizor,
ali mi fali muzika.
Ne misliš li, da je ovo grozno mesto?
Grozno mesto?
Da.
O čemu pričaš?
Ovo mesto. Grozno je, sa puno groznih ljudi okolo.
Oh, Bože.
Moraš znati da ovi ljudi nisu vredni spašavanja
čak i da mogu biti spaseni- A ne mogu. Mora da znaš.
Volim izazov.
Počeo sam službu pre nego što sam izašao iz zatvora.
A to je bio izazov.
Puno je bilo braća, koja se pojavila.
Nije ih bilo briga.
Nije ih bilo briga za reč Gospodnji.
Samo su želeli da im piše u rezimeu.
- Rezimeu? - Rezimeu.
Bila su tamo braća koja su činila zaista loše stvari.
I nije im bilo žao osim što su uhvaćena.
A smešno u tome jeste da su neki verovali u Boga.
Čak više nego velika većina napolju.
Ja znam da jesam.
Moraš da misliš o tome profesore.
- Mislim, da je bolje da krenem. - Oh, hej!
Ne moraš da kreneš Profesore.
Daj da te pitam nešto.
Dali si ikada imao onakav dan
kada je sve onako čudno
uklopljeno u celinu?
Nisam siguran na šta misliš.
Jedan od dana, znaš- onako čaroban
kada se sve čini na svom mestu.
Ne znam. Možda. Zašto?
Onako, pitam se- Ako nije bilo
možda je to neka duga sušna čarolija na tebi
dok ne shvatiš poruku
da je svet ovakav.
- Da je svet ovakav? - Da.
- A kako to? - Pa znaš: dug i sušan.
Ali poenta je
da čak i da imaš takav utisak,
što moraš razumeti
da ni sunce ne greje uvek zadnjicu istog psa.
Razumeš šta hoću da ti kažem?
Ako ono što pokušavaš da mi kaže je da imam prosto
loš dan, onda je to smešno.
Ne kažem da imaš loš dan, Profesore...
Kažem da imaš loš život.
Misliš da je potrebno da promenim život?
- Šta? Zezaš me? - Moram da idem.
Gledaj, gledaj, druži se sa mnom još malo.
Šta je sa mojim zatvorskim pričama?
Nisu ti potrebne zatvorske priče.
Zašto ne?
Iovako si sumnjićav u vezi svega.
Misliš da želim da te strpam u vreću trikova.
A ti kao ne?
Da, ali ne želim da ti to znaš.
Pa, u svakom slučaju moram da krenem.
Nisi spreman da se vratiš na one ulice.
- Moram. - Znam da ne moraš
nigde da budeš.
- Kako ti to znaš? - Jer ne moraš
ni tu da budeš.
Razumem smisao.
Šta ako ti ispričam zatvorsku priču?
Oceš li ostati onda?
U redu, ostaću još malo.
U redu! Čovek kaže u redu!
Je li to istinita priča?
Oh, da, jeste istinita. Drugačije ne znam.
Jednog dana sam stajaou redu za obrok i uzimao svoj.
Kada cncuga iza mene
se zakačio sa serverom da je njegov pasulj hladan.
Pa je bacio kutlaču nazad u pasulj.
Kako je to uradio
poprskao me pasuljem.
Nisam hteo da se kačim zbog pasulja,
ali me iznervirao.
Tek sam obukao čistu uniformu-
znaš, ono kaki, košulja i pantalone.
Znaš, dobijaš samo dva para nedeljno.
Pa sam mu rekao nešto
kao "Pazi čoveče!" ili nešto tako.
Ali sam se okrenuo. Govorio sebi
"samo pusti. Samo pusti" Ali onda je crncuga nešto dobacio.
Pa sam se okrenuo.
A kad sam to uradio
zabio je nož u mene.
Nisam ni shvatio da stiže. Krv je letela na sve strane.
To je bio jedan od onih italijanskih skakavaca
jedan od onih crno- Srebrnih.
Samo sam se sagnuo
i ustuknuo korak na traći.
Ispružio ruku i uhvatio se za nogar od štola.
Samo se otkacilo, onako lagano.
U njemu je bio dugačak šraf
koji je strcio na kraju.
samo sam raspalio crncugu po glavi!
I nisam prekidao!
Nisam prekidao dokle god si mogao da prepoznaš
da je to glava.
Šraf mu se nabio u lobanju da sam morao
da mu nogom pridžim glavu da ga izvučem.
- Šta je rekao? - Šta je rekao?
Mislim u redu, šta je rekao?
- Neću to da ponovim. _ne deluje mi fer.
- Ne deluje? - Ne.
Ja ti ovde pričam priču
o kostima, krvi i mudima, - Iz velike kuće,
orginalnu priču, i ne možeš
ispuniti prazninu šta je crnja rekao.
- Moraš li da upotrebiš tu reč? - Koju reč?
- Da. - I ne napredujemo
nešto, zar ne?
Samo se čini suvišnim.
Ne želiš čuti crncugu, ali stavljaš kauciju na mene
jer ne želim da ponovim neko ružno sranje što reče crncuga.
- Jesi li siguran u ovo? - Ja samo ne znam
zašto moraš koristiti tu reč.
Moja priča, zar ne?
U svakom slučaju, ne sećam se da su bili ne Afroamerikanci
tamo unutra.
Po mom sećanju, bila je samo gomila crncuga.
Samo napred.
Sada u nekom momentu
mora da sam izvukao nož i
ispustio negde na pod.
U međuvremenu, dok sam još zamahivao nad glavom crnčuge
njegov me prijatelj uhvatio odpozadi.
Ali moja je ruka bila na ogradi,
tako da ja ne idem nikuda.
Ali ono što ne znam je, da je ovaj lik
usput pokupio nož
i pokušava da me izbode.
Osetio sam krv, i okrenuo sam se
i opalio ga po glavi.
Brzo se povlacio podom u suprotni kraj.
I do sada, neko je stigao da pritisnedugme i oglasio se alarm.
Svi leže na podu
i pod blokadom smo.
Stražar gore na stazi
uperio je sačmaru u mene
vićući...
"Ti! Na pod, baci oružlje!"
Samo što nije zapucao na mene
kada mu narednik kaže,
"Ne pucaj! Ti! Baci paliću!"
Pogledam ja okolo
ja sam bio jedini na nogama.
Vidim nogu crnčuge kako viri ispod štola
gde je otpuzao, pa sam bacio stvar iz ruke.
Posle se već ne sećam.
Oni- Oni su mi rekli
da sam izgubio pola svoje krvi.
Sećam se da je bilo klisko, ali sam mislio da je to tuđa krv.
Dali je preživeo?
Ne, nije.
Svi su preživeli.
Mislili su da je mrtav, ali nije. Mada nikad nije bio više normalan.
Tako da mi nije stvarao više nevolja.
Šetao se okolo sa malo nagnutom glavom u stranu,
Izgubio jedno oko,
ruke samo visile, nije više pričao normalno.
Prebacili ga u drugačiju ustanovu.
Ali to nije cela priča.
- Ne, nije. - Pa? Šta se desilo?
Probudio sam se u bolnici.
Već su me operisali.
Slezina mi bila otvorena
jetra i šta još.
Stigao sam blizu smrti.
Imao sam 280 kopči da me drži u jednom komadu,
i, uh, bolelo me je.
Nisam znao da može toliko da boli
A ipak, vezali mi noge
i lisicama ruke za krevet. Možeš li verovati.
Sad, kako ja ležim tamo
čujem ja taj glas jasno
da jasnije nije moglo biti.
I reče mi taj glas,
"Da nije milost božija
ti ne bi bio sada ovde".
Čoveče, pokušao sam da se uspravim
i da pogledam okolo, ali nisam mogao.
Nije ni bilo potrebe, jer nikoga nije bilo tamo.
Misli, bilo je nekoga - Naravno
ali nije bilo potrebe da ja gledam okolo dali ću ga videti.
Ne čini li ti se malo čudnom ova priča?
Da, da mislim da je čudna priča.
Ne, nego nije ti žao ovog čoveka.
Oh, juriš pred rudu sa pričom.
Priča o tome kako je drug iz zatvora postao jednooki bogalj
da bi ti otkrio Boga.
-Voa- Ho. - Pa? Nije li?
- Ne znam. - Nisi razmišljao na taj način?
Oh, da dođavola jesam razmišljao tako.
Pa, nije li to prava priča?
Gledaj Profesore, ne želim tvoju pogrešnu stranu.
Deluješ kao neko ko ima snažnu želju
da to bude prava priča,
tako da moram reci, da je to jedan način da se gleda na to.
Moram da mislim na to. I da te držim zainteresovanog.
- Vodi me dalje. - Ako se slažeš?
I stavi me u... šta beše, vreću trikova.
- Da. - U redu.
Moraš da zapamtiš
ovo je zatvorska priča- - U redu.
- Koju si sam tražio. - U redu.
Poenta je, Profesore
Nemam pojma šta na svetu
šta tera Boga da se menja. Ne znam zašto mi se obratio.
- Ja znam da ne bih. - Ali si slušao.
- Kakav bi izbor imao? - Ne znam.
Da ne slušaš.
Misliš da on ide okolo pričajuci sa ljudima,
za koje zna da ga ne bi ni slušali prvenstveno?
Misliš da on ima takvo slobodno vreme?
Zašto vi ljudi ne možete prosto prihvatiti
da neki ljudi neće da veruju u Boga?
- Ja mogu to prihvatiti. - Ti možeš?
Naravno da mogu. Ustvari verujem da je to činjenica.
Ustvari gledam u to iz dana u dan,
pa bolje da prihvatim.
Pa zašto nas ne puštate na miru?
Oh, da visite sa toplovodnih cevi i takve stvari?
Ako je to što želimo, da.
Jer je rekao da to ne činimo.
Tu je unutra.
- Ne želiš da budeš srećan? - Srećan?
Imaš nešto protiv srece?
Bože, pomozi nam.
Šta, otvorio sam konzervu crva? Šta imaš protiv srece?
To se protivi ljudskim uslovima.
Protivno tvojim uslovima, sa time se slažem.
Srecan?
Šta, kao to ne postoji. Ni za koga.
Ne.
Kako smo dospeli u fix poput ovog?
Rođeni smo u fixu poput ovog
patnja i ljudska sudbina su jedno.
Oba su opis onog drugog.
Ne pričamo o patnji.
Pričamo o sreci,
Ne možeš biti srecan u bolovima.
Zašto?
To nema smisla.
Oh, teške reci od Profesora.
Propovednik sa naslonio. Žmirka očima.
Oko mu se okreće unazad u glavi.
Samo sekund. Samo sekund narode.
Propovednik trepće. I vraća se. On se vraća.
Poenta profesore
Ako nema bola u tvom životu
kako znaš kada si bio srecan?
Uporedivši sa čime?
Nemaš ništa da se popije tu, jeli?
Ne, nemam.
Dali piješ?
Dali ćemo deliti savete o naravi?
Ne od mene.
Bio je težak dan.
Uzeću to kao da ne piješ.
Ne, ne pijem.
Pipio sam moj deo u moje vreme.
Jesi li anonimni alkoholičar?
Ne, ne. Samo sam prekinuo.
Imao sam puno prijateljakoji su pili, većina kad smo kod toga...
Većina je i mrtva. - Od pica?
Što od pica, što od drugih razloga ne previše različitih od toga.
Imao sam prijatelja, koga je pregazio taksi.
Šta misliš kuda je krenuo pijan?
Ne znam. Kuda je krenuo?
Po još whiskyja.
Imao je dosta i kod kuće,
ali pijanci se uvek boje da će ostati bez.
Je l' umro?
Nadam se. Sahranili smo ga.
Predpostavljam da ima naravoucenja u ovoj priči.
Samo priča o tome šta tražiš i šta dobijaš.
Bol- Sreća.
Da ti ispričam jednu drugu.
Jedne nedelju
sedimo svi po kući, pijemo - Nedelja ujutro.
I naiđe ovaj prijatelj sa devojkom, Evelyn.
Sada, Evelyn je već pijana kada stiže,
rekli smo joj
da se posluži.
Sada moj drug Reg je ušao u kuhinju da i on sebi šipa pice
Ali sada boca je nestala.
Sad, Reg je bio svojevremeno u društvu ljudi koji piju
pa odlicuo da potraži flašu.
Pogledao u ormaru, gledao iza svega,
ali nije uspeo da ga nađe.
Naravno, znao je šta se desilo sa njime.
Tako se vratio u dnevnu sobu, seo je,
pogledao u Evelinu koja je sedela na kauču, pijanu kao koza.
I rekao: "Evelina, gde je viski?"
A Evelina odgovori...
On kaže: "Evelina, gde si sakrila viski?"
A ona odgovori...
Pa, Reg je pomalo popizdeo od ovog,
uneo joj se u lice i rekao...
I ona reče,
"Sakrila sam ga u toaletu".
Poprilično smešno.
Oh, mislio sam da će ti se svideti.
Dali je whisky bio tamo?
Oh, da, da. Omiljeno mesto alkosa
za skrivanje pica.
Ali poenta je da glavna briga im nije
da će umreti od nje- Što hoće svakako-
već da će ostati bez nje pre
nego što budu imali šanse za to.
Jesi li gladan?
Jer mogu da se vratim ovome, neću izgubiti nit.
Ne, u redu je, Nastavi.
Da si trebao dati pice pijanici
i da mu kažeš da ga ti ne želiš, šta misliš da bi rekao?
Mislim da znam šta bi rekao.
Naravno da znaš. I bio bi u pravu.
- Da ga on ne želi zaista? - Da.
Jer ono što želi ne može dobiti, ili misli da ne može,
pa šta zaista ne želi, ne može dobiti dovoljno.
I šta je ono što zaista želi?
Pa, znaš šta je što zaista želi.
- Ne, ne znam. - Da, znaš.
Ne, ne znam.
Ne znaš šta hoće?
- Ne, ne znam.
Želi ono što svi žele.
A to je?
Da ga Bog voli.
HA! Ha! Ja ne želim da me Bog voli.
Vidiš, to mi se sviđa. Tvoj direktan način.
Vidiš, po njemu ni on ne želi.
Sve što želi je da pije whisky.
Ne govori li mi ovo o tome, koje ima smisla i koje ne.
Ni ja ne želim piti whisky.
Mislio sam da si tražio jedan.
Mislio sam onako uopšteno.
Ne pričamo o ne genaralnom predlogu.
Pričamo o picu.
- Ja nemam rpoblem sa pićem. - Neki problem imaš.
Pa, kakav god problem koji imam nije nešto
što se može opisati sa ispijanjem pica.
Mm! Volim način na koji to postavljaš.
Pa kako može da se opiše?
Mislim da znaš kako može da se opiše.
Sanset Limited.
- Dali je to što zaista želiš? - Da.
To je upravo ono što želim. Da.
Pa, Profesore, to je prokleto veliko ispijanje whiskyja.
- Koje ja ne želim zaista? - Koje ti ne želiš zaista. Da.
- Pa ja mislim da želim. - Pa naravno da želiš, šeceru.
Da nije tako, ne bi sedeli tu.
Ne slažem se sa tobom.
U redu, ali ja igram na tu ruku.
Mislim da ne razumeš osobu poput mene
gledajući neispunjenu želju za Bogom, je nešto što fali u tim ljudima
Naravno da razumem, i ne bih mogao više da se složim.
Slažeš se sa time?
Da. Ono što fali je Bog.
Žao mi je, ali za mene cela ideja o Bogu je gomila sranja.
Oh, Bože imaj milošti!
Isuše pomozi nam.
Profesor je završio i bogohulio po nama
Više nikada nećemo biti spaseni.
Ne nalaziš li to neprikladno za reci?
Ne Profesore, ne. Ali ti da.
Ne, ja ne. To je prosta činjenica.
Ne, nije to nikakva prosta činjenica.
To je najveća činjenica o tebi.
U stvari, možda jedina činjenica vezana za tebe.
Ne deluješ kao da misliš da je to tako loše.
Ne, jer znam da je izlečivo.
Sad ako me pitaš
šta čovek tamo gore misli o tebi
pa, naslušao se svega
i ovo ga i ne zabrinjava previše.
Hoću da kažem
šta ako ti neko kaže da ne postojiš
a ti sediš upravo tu
slušajuci njega kako to kaže?
Ne bi te naljutili, ili?
Ne, samo bi ti bio žao njega.
Upravo, i možda bi pokušao da nadeš neku pomoć za njega.
U mom slučaju morao je malo glasnije da dozove
ja ležim u dva dela,
sašiven nazad gde je neki crnja pokušao
da me preseče kao jabuku.
Ali Bog kao Bog,
može da se obrati tvom srcu bilo kog trenutka
A preko toga, ako mi se obrati-
što jeste učinio-
može bilo kome.
"Pitam se šta ovaj ludi crnja
pokušava sad.
Može biti spreman da baci čini.
Može da govori jezicima upravo tu.
Moram izvući svoju guzicu odavde.
Može da mi ukrade džepnu knjižicu.
Moram da izvučem guzicu dole na peron.
'nešto loše mi se dešava'"
HEJ!
Šta ćemo sa tobom Profesore?
Vidi, znam da ti dugujem veliko
makar u očima sveta.
Dali bih mogao da ti dam nešto, pa da kažemo da smo jednaki?
Daću ti nešto novca, recimo... mogu da ti dam $1000
Pa, to i nije nešto puno, barem mislim.
Mogu da ti dam $3000, recimo.
Nisi svestan nevolje u kojoj se nalaziš, jeli?
- Ne znam na šta misliš. - Znam da ne znaš.
Samo želim da rešimo ovo na neki način.
Nisam ja onaj sa kime treba da rešiš.
Zaista misliš da sam ti Bogom dat?
Ne, gore od toga.
- Kako to misliš? - Vera nije kao nevera.
Ako si vernik
i konačno stigneš na sam bunar vere
onda nema potrebe dalje tražiti. Jer nema dalje.
Ali nevernik ima problem.
On je poslat da otkrije svet.
U štagod upro prstom, nije realno
Ostavlja dve stvari da leže unaokolo.
Dali veruješ u sve što je u tome- Sveto Pismo?
Napisana Istina?
Da!
Možda ne, ali oni već znaju da sam izgnanik.
Šta je ono sa čime se ne bi složio?
Možda koncept izvornog greha-
znaš, kada je Eva zagrizla jabuku
sve je pretvorila u zle.
Ja ne vidim ljude takve.
Za veći deo mislim
ljudi su u redu da se započne sa.
Mislim da je zlo nešto što sam na sebe navuceš
sa time što želiš nešto što ne bi trebao.
Ali neću stajati tu ispred tebe govoreći da sam nevernik
dok tebe pokušavam da ubedim da budeš jedan.
Jesi li nevernik?
Pokušavaš da me navuceš, profesore?
Ne, ne pokušavam.
A ti mene?
Ne više nego što bi trebalo
jednak čovek sa snažnom verom.
Nisam sumnjićav, ali ispitujem.
- U čemu je razlika? - Ko ispituje, želi istinu.
Dok sumnja želi biti izrečena da tako nešto ne postoji.
Ne misliš li da moraš verovati sve što je u ovom
da bi bio spasen? - Ne, ni blizu.
Ne misli ni da moraš pročitati.
Nisam ni siguran da moraš znati
da postoji ta knjiga.
Mislim da koja god istina da je zapisana na stranicama ove knjige
je upisana i u srce, i upisana je mnogo davno,
i biće upisana, još jako dugo
čak i da se svaki primerak ove knjige spali- Svaki primerak.
I šta je Isus rekao- mislim da nije izmislio ni jednu reč.
On je samo rekao.
Ova knjiga je vodič
za one koji ignorišu, i za one sa pokvarenim srcem.
Potpunom čoveku nije potrebna uopšte.
A da si procitaš ovu knjigu
otkriceš da se više priča o pogrešnom putu
nego o pravom putu. Zašto?
Ne znam. Zašto?
Zašto mi ti ne kažeš?
Treba da razmislim o tome.
- U redu. - U redu šta?
U redu, rzmišli o tome.
Možda će trebati malo duže nego tebi da razmisliš o nečemu.
- I to je u redu. - I to je u redu?
Da. U smislu da mogu razmotriti tu izjavu na nekoliko načina.
A uzeću dobar način, jer mi je to u prirodi.
Tako mogu živeti u svom svetu a ne u tvom.
Šta te navodi na pomisao da je moj tako loš?
Ne mislim da je loš, samo znam da je površan.
U redu.
Mislim da odgovor na tvoje pitanje je
da dialekt Kamahalidea
uvek predpostavlja osnovu zla.
- Čoveče. - Kako to?
To je jako kao dah kobile Profesore.
Zašto ne bih voleo
da položim takvo sranje na braću.
samo nas dvoje sedimo tu nasamo i pričamo.
Šta bi rekao?
Sveto pismo je puno poučnih priča-
sva ta pisanja, po tom pitanju-
koje nam kažu da budemo oprezni. - Oprezni čega?
Oprezni pogrešnog skretanja, pogrešne staze.
Koliko pogrešnih staza ima?
Njihov broj je velik.
Koliko pravih? Samo jedan.
Toliko o disbalansu o kome pričaš.
O, čoveče.
Ti bi mogao na televiziju, Profesore
zgodan čovek poput tebe, znaš to, jeli?
- Stani. - Ozbiljan sam.
Nisam ni bio siguran da si Profesor dok mi nisi provalio to sranje.
Sad mislim da zbijaš šalu na moj račun.
- Ne, ne zbijam. - Ja mislim da da.
Šeceru, kunem se- Ne.
Ja ne bih znao tako nešto da kažem. Priznajem to.
A zašto me nazivaš šecerom?
To je stara južnjacka izreka.
Nisam ništa misli. Pokušacu da izbegavam ako ti smeta.
Samo nisam siguran šta znači. - Znači da si među prijateljima.
Znači prekini da se brineš u vezi svega...
Lakše reci nego učiniti.
Da... U pravu si, moguće
ali mi samo pričamo- Pričamo.
- Reci mi nešto. - Naravno.
Zašto si tu? Šta ti imaš od toga?
Deluješ kao mudar čovek
- Ja?
Ja sam samo glupa crncuga iz Luizijane.
Nisam ti ja rekao. Prva misao nikad nije moja.
ako nije tu, ja to ne znam.
Ponekad mi se čini da se zabavljaš sa mnom.
# Ti si jedan govnar. Gov- Na- Ru! Govnaru! #
# Šta koji penis radiš u mom jebenom krevetu?#
Ne razumem kako možeš živeti ovde.
Ne razumem kako se možeš osećati bezbednim ovde.
U pravu si Profesore, o biti bezbedno igde.
Dali si ikada ikoga od ovih ljudi sprecio u uzimanju narkotika?
Ne a da sam svestan toga.
Šta je onda razlog? Ne razumem.
Mislim, beznadežno je. Ovo je ovo je kolonija moralnih gubavaca.
Prokletstvo.
Kolonija moralnih gubavaca. Gde mi je olovka?
Nikad neću poželeti da odeš. Zapisaću u moju knjižicu.
Sviđa mi se kako zvuči.
Još uvek ne shvatam kako možeš tu da živiš.
Zašto ne na nekom mestu gde možeš učiniti nešto dobro za svet?
Nasuprot nekom mestu gde je dobro potrebno?
Na nekoj tacci i Bog odustaje.
Nema Bogosluženja u paklu, koliko ja znam.
Ne, nema. Dobro rečeno.
Bogosluženje je za žive.
To te čini odgovornim za brata.
Kad prestane da diše, nema više načina da mu pomogneš.
Onda je u rukama druge strane.
Zato moraš voditi računa o njemu sada.
MOžda moraš pratiti i njegov red vožnje.
Misliš da si čuvar svog brata?
Ne verujem da to pokriva sve.
A Isus je deo te firme?
Je l' to u redu sa tobom?
I on je zainteresovan da dođe u ovu septičku jamu
i da spašava ono što svi znaju da je propalo
Zašto bi to činio? Rekao si da nema puno slobodnog vremena.
Zašto bi došao tu?
Šta bi činio razliku za njega
između graditi nešto što je duhovno i moralno ispravno
i onog što je pravo praznom?
Mm Profesore, ti si teolog a ja ni ne znam.
Zadivljujuće.
Ne znam tu reč.
Ali ne ustručavaj se da mi se obratiš na dole.
Nisi tu da mi povrediš osećanja.
Što znači- Mislim da znači
nisi bio iskren, da si bio
nisi mislio ono što si rekao činično.
Mm, Ne misliš da mislim ono što sam rekao?
Mislim da neke stvari kažeš samo da postigneš nešto.
Mm, pa daj da ti kažem ovo da postignem nešto.
Samo napred.
Predpostavimo da sam hteo da ti kažem
da možeš sebe navesti da skineš svoje ruke sa
vrata svog brata,
mogao bi da imaš večni život?
Tako nešto ne postoji. Svi umiru.
To nije ono što je on rekao.
Rekao je da možeš imati večni život
uzmi ga sada, danas
drži ga sada u tvojim rukama,
vidi to. Svetli,
mala mu težina- ništa veliko.
Blago topao na dodir-
Život, i to je zauvek.
I možeš ga imati,
sada, danas.
Ali ti ga ne želiš.
Ne želiš, jer da bi ga dobio
moraš pustiti brata.
Ti u stvari, moraš da ga zagrliš i držiš ga tako
nije bitno koje je boje ili kako miriše
nije bitno ni dali on želi biti zagrljen.
I ti to neceš da učiniš
jer misliš da ne zaslužuje.
Tu nemam argumenata.
On nema!
Neceš, jer prosto neceš.
Nije li tako?
Nije li?
Ja ne razmišljam u takvim frazama.
Samo odgovori na pitanje Profesore.
Ne verujem u takve stvari.
Znam da ne veruješ. Samo odgovori na pitanje.
Može biti istine u tome šta govoriš.
To je sve šta dobijam?
Da.
U redu, u redu. Prihvatam.
Nešto može biti puno. Za nas na mrvicama.
Zaista moram ići kući.
Ne, ne, ne, samo ostani, ostani još malo.
Možemo da pričamo o nečemu drugom.
Voliš basebal?
Evo šta ćemo- Da spremim nešto da jedemo?
- Nisam gladan. - Može li kafa?
U redu.
Ali posle toga zaista moram ići.
U redu. Čovek kaže u redu.
Znaš, normalno ne bih bio ovako grub-
Čovek mi dođe u kuću, sedi mi za stolom...
a ja ne nudim ništa.
Ali sa tobom, moram graditi strategiju
odigrati prave karte,
da te zadržim da ne bi sklisnuo u noć.
Nije noć.
Zavisi o kakvoj noći pričamo.
Dopusti da pitam jedno lićno pitanje.
Ovaj će biti dobar.
Šta misliš da ne valja sa tobom
što te navelo da suziš sve izbore na Sanset Limited?
Ne mislim da bilo šta ne valja sa mnom.
Mislim da sam nateran da se suočim sa konačnom istinom.
Ako sam drugačiji ne znači da sam lud.
- Drugačiji? - Da.
- Drugačiji od koga? - Od bilo koga.
Šta sa onim ljudima napolju koji pokušavaju da se ubiju?
- Pa šta sa njima? - Pa možda su oni ti
koji bi ti se svideli.
Možda su tvoja prirodna sorta,
samo što se ne družite dovoljno.
- Ne mislim. - Ne misliš?
ne, bio sam na grupnoj terapiji sa tim ljudima.
Nisam našao nikoga tamo sa kim bih imao više zajedničkog.
Hmm. A šta sa svima njima Profesore? Zar nemaju dovoljno zajedničkog?
- Dobri Bože. - Uzeću to kao ne.
Prezirem ih, i oni preziru mene.
Pa, samo zato što ih ne voliš
ne znači da nisi poput njih.
A šta znači reč "prezirati"?
Pa prezirati.
To je poprilično jaka reč, nije li?
Ne dovoljno jaka, bojim se.
A kako preziresostale Profesore?
- Znam šta misliš. - Šta mislim?
Misliš da ih prezirem, jer sam poput njih,
a prezirem sebe.
Da te pitam ovo-
dali si na nekim lekovima?
- Ne. - Nema leka za
stopere koji čekaju Limited?
- Za suicidno depresivne? - Da.
- Da, ima. Probao sam ih. - I šta se desilo?
- Ništa se nije desilo. - Nije bilo opuštanja?
- Ne. Kafa ti provrila. - Da, znam.
Dali ti lekovi deluju na ostale?
Da, na većinu.
- Ali ne na tebe? - Ne, na mene ne.
Hmm, šta te to čini?
Ne znam šta bi trebalo?
Ne znam Profesore.
Samo pokušavam da vidim, dali ćemo naći neke tvoje fragmente tamo napolju.
- Fragmente? - Da! Sviđa ti se izraz?
Dali je to izraz koje koriste na ulicama?
Ne, taj sam izraz naučio u zatvoru.
Cuješ neke stvari od zatvorskog advokata
pa se to proširi po celom zatvoru.
Govoreći o tvojim fragmentima
fragmente nekog mačora,
fragmente tvoje žene. Hoceš mleka i šecera?
Ne, samo crno.
Samo crno.
Zašto moram imati fragmente?
Ne kažem da moraš Profesore.
Samo sam se pitao, da možda imaš
a nismo tražili dovoljno podrobno.
Mislim, mogu biti tamo napolju. Mogu biti još neki
otporni na lekove koji putuju tamo, a da mogu biti tvoji prijatelji.
- Otporni putnici? - Mm- Hmm, sviđa ti se kako zvuči?
U redu je.
- Niko?
- Niko, ne niko. - Hmm.
Nisam član. Nikad nisam želeo da budem i nisam ni bio.
- Nisi član? - Ne.
Vidi, ja bih mogao neki zalogaj.
A mislim da bi mogao i ti.
Podeliš hleb sa čovekom,
i predeš na viši nivo prijateljstva.
Čuo sam da je to istina po celom svetu.
Možda.
Možda?
Volim možda.
Možda od tebe vredi
kao nekoliko "prokleto si u pravu" od nekog drugog.
Zašto? Jer ne verujem ni u šta?
Mada, mislim da to nije problem.
Mislim da ono što veruješ
je to što te odvlači,
a ne ono što ne veruješ.
Da te pitam ovo.
Samo napred.
Misliš li ikada na Isusa?
Evo nas opet.
Šta te navodi da misliš da nisam jevrejin?
Zašto, jevrejima nije dopušteno da misle na Isusa?
Ne, ali možda misle drugačije o njemu.
Jesi jevrejin?
Ne, nekim slučajem nisam.
Na minut si me naveo.
Zašto, ne voliš jevreje?
Mislio sam da povucem tvoje lanče Profesore.
Samo povlacim tvoje lanče.
Ne znam zašto, volim da te zezam,
ali volim.
Ali sad je potrebno da slušaš
ili je potrebno da veruješ ono što ceš čuti
jer smisao ovoga, i onoga čemu ovo vodi
i šta si želeo znati je-
da nema jevreja,
nema belih, nema crnaca...
nema obojenih. Nema ništa od toga.
U navelikoj dubini rudnika, gde je i zlato
samo je čista ruda koja
večne stvari
koje misliš da nije tamo,
ta stvar, koja čini ljude zakucanim za peron
kada prolazi Sanset Limited,
čak i kad jarko žele da se popnu,
stvar koja ti dopušta
da posipaš blagoslov
na glave stranaca
umesto prokletstva.
I sve je to jedna stvar.
Ništa sem te jedne stvari, samo jedna.
A to bi bio Isus.
Moram razmisliti, kako da odgovorim na to.
Možda još jedno poricanje Boga ne bi ti nškodilo.
Prilično sam napunjen na njih već ionako.
Evo šta bih ja rekao.
Ja bih rekao-
Mmm!
Ja bih rekao
da stvari o čemu pričamo je Isus
ali Isus kao takav
kao ono zlato na dnu rudnika.
Nije mogao da siđe ovde
i da primi oblik čovečiji
a da nije te forme, neka utešna za njega.
I da kažem, da ne može Isus da bude svaki čovek
bez da svaki čovek bude Isus,
pa sad, mislim da je to veliko bogohuljenje.
Ali to je u redu. Jer nije toliko bogohuljenje
kao da smo rekli da se čovek ne razlikuje od štene,
što je kao što ja vidim tvoj stav.
To nije moj stav. Ja verujem u primarnost ljudskog intelekta.
Mm, a šta je ta reč?
Primarnost? Znači prvi. Znači da ga stavljaš na prvo mesto.
A to bi bio intelekt?
Da.
Pa, šta je onda sa primarnošcu Sanset Limitida?
Da. I to.
Ali nema primarnosti onih koji čekaju kasniji voz?
Ne, nema primarnosti za njih.
Hmm.
Tvrd si orah Profesore.
Tvrd orah.
Vidiš sebe kao pitaoca.
Ali o tome imam svoje sumnje.
Zadatak tvog života je tvoj zadatak.
I na putu si koji si sam postavio
A sama ta činjenica treba da je dovoljna da je se držiš.
Sve dok si na tom putu, ne možeš se izgubiti.
Nisam siguran da razumem šta hoćeš da mi kažeš.
Oh, sumnjam da ne razumes ovo
ili bilo šta drugo što kažem Profesore.
Pomolimse. Gospode, zahvalni smo ti za ovu hranu
i za sve blagoslove što smo dobili od tebe
Zahvaljujemo ti se na život Profesorov.
što si nam vratio
I tražim od tebeda paziš na njega jer nam još treba.
Ja ne znam zašto nam je još potreban.
Samo znam da jeste.
Amin.
Kaži mi, kako ti se ovo svidelo.
Izgleda dobro.
Jeste dobro.
Štaviše izvrsno.
I treba da bude dobro. To je duševna hrana, moj čoveče.
Šta je u njoj? Melas? Sirup šecerne repe.
- Mm, jesi li kuvarProfesore? - Ne zaista.
- Ali znaš ponešto? - Ponešto da.
Banane, naravno. Mango?
- Mango ili dva, rotkvice. - Rotkvice?
Rotkvice. Teško ih je naći.
Jako je dobro.
Znaš, bude bolji za dan- Dva.
Ovo sam sinoć pravio.
Moraš da ga podgrevaš par puta da dobije pravi ukus.
Kao Čili.
Kao Čili. Upravo.
Znaš gde sam naučio da spremam ovo?
U Luizijani?
Upravo ovde, u getu Njujorka. - Ja.
Ima puno različitih uticaja u ovoj posudi.
Različite strane sveta u onoj posudi tamo,
puno različitih država, različitih ljudi.
Ima li belih ljudi?
Ne da ti pomaže.
Zaista...
Samo se šalim Professore,
samo se šalim.
Znaš one kuvare u restoranima u centru?
- Ne lićno, ne. - Znaš šta vole da spremaju?
- Ne. - Kolače,
mozak, škembice, sva sranja koja niko ne voli da jede.
Znaš zašto?
Zato što je to izazov. Moraš uvoditi novitete.
Priliucno si bistar za belca.
Upravo tako. To je izazov.
Stvari koje spremaju su, - Skroz jeftina
Većina ljudi bi to izbacilo ili dalo mačkama.
Ali siromašni ne bacaju stvari.
Mislim da je to tako.
Svako može da spremi ukusan Štek.
Ali ako nemašd para za Štek
ali želiš da jedeš nešto ukusno, štaceš onda?
Izmišljaceš! - Izmišljaceš, upravo to!,
a ko je ko ko mora da izmišlja?
Siromašni. - Tako je, siromašni.
Napreduješ ka petici.
Pa kako ti se ovo dopada?
Jako je dobro.
Misliš li da bi caša vina išla uz ovo?
Ne mislim da bi bilo dobro sa ovim.
Ali ga ti ne bi pio.
Oh, možda i bih. Jednu cašu.
Isus je pio vino. I njegovi apostoli.
Da, jeste. Upravo tako piše ovde u Svetom Pismu.
I naravno, ne kaže da ga je držao u toaletu.
Dali je to zaista omiljeno mesto za skrivanje?
Oh, da. Poznavao sam pijance
koji su otvarali poklopce toaleta
na čudnim mestima, čisto da provere svoju šansu.
- Dali je to istina? - Ne, ali bi mogla biti.
Ništa me ne bi iznenadilo.
Koja je najgora stvar koju si uradio za života?
Još zatvorskih priča? - Zašto da ne?
Koje zašto da ne želiš čuti?
Lupanje nogarom čoveka u zatvorskom restoranu
je nešto najgore u tvom životu?
Ne, nije.
Nije? Pa šta je najgore?
Neću ti reci. - Zašto?
Jer ceš skočiti, i iztrcati iz stana vrišteci.
Mora biti prilično loše onda.
Jeste. Zato ti ni neću pričati.
- Sad se bojim pitati. - Ne, ne bojiš se.
Dali si ikada pričao nekom?
Da.
Nije hteo da me ostavi na miru.
Kome si rekao?
Rekao sam Božijem čoveku, koji mi je bio prijatelj.
- Šta je rekao? - Ni reč nije rekao.
Više nisi radoznao šta je najgore što sam uradio u životu.
Da, jesam.
Nećeš me pitati šta je to? - Ne moram.
Zašto? - Jer sam bio tamo, video sam.
Možda ja vidim drugačije.
Da, možda.
Želiš li još?
Ne, pun sam.
Gladniji nego šta si mislio?
Da, bio sam.
Odlično.
Dali je ovo neko iskušenje tvoje vere?
Šta? Ti? - Da, ja.
- Nije moja vera što se proverava.
Sve vidiš u crno belom.
Sve i jeste crno belo.
Bio bi iznenađen koliko malo vremena provodim
pokušavajuci da shvatim svet.
Pokušavaš da razumeš Boga.
Ne, ne pokušavam.
Pokušavam da razumem šta želi od mene.
I to je sve što ti treba?
Ako Bog nije sve što ti treba,
onda si u svetu nevolja.
Ne činim pokret bez Isusa.
Kada ustanem ujutro,
pokušavam da se uhvatim za njegov pojas.
Ponekad se prebacim na ručno upravljanje.
Uhvatim sebe.
Ručno upravljanje? - Da, sviđa ti se to?
U redu je. - Bio sam ubeđen da je dobar.
Tako doješ do kraja svog konopca
priznaš poraz i da si beznadežan.
I u ovom stanju uzdigneš se iznad, štagod da je to,
mada nema ni smisla ni značaja,
i zgrabiš ga, i džiš se za svoj život.
Dali je to dobar opis?
Može i tako da se opiše.
ali to nema smisla.
Mislio sam, da kad smo pre razgovarali
ti bio taj koji je rekao da nema ništa bez smisla
kada smo pričali o istoriji sveta i sl.
Pa, na velikoj skali nema.
Ali ono šta ti kažeš, nije viđenje stvari.
To je viđenje samo jedne stvari koje je za mene neosetljivo.
Šta bi ti uradio da ti se obrati Isus?
Zamišljaš da bi mogao?
Ne. Ali ja ne znam.
Nisam dovoljno vešt.
Ne, Profesore, to nije nalik tome.
Ne moraš biti vešt.
Samo treba da si tih.
Ne mogu govoriti u ime Gospoda,
ali je moje iskustvo takvo
da će se obratiti svima koji žele da slušaju
Prokleto sigurno ne treba da budeš vešt.
Da sam čuo Boga da mi se obraća,
sigurno bih bio spreman da krenem s tobom na mesto sa prelepim pogledom.
kako si predlagao.
Šta ako je ono što je rekao imalo smisla?
Ne bi bilo razlike. Ludost je ludost.
Ne čini li razliku ako ima smisla?
Ne.
Pa, ovo mi deluje kao najveća primarnost koju sam ikada čuo.
Uvek sam išao svojim putem.
Ič kann nicht anders
Šta je to?
- To je na nemačkom. - Pričaš nemački?
Ne zaista. Samo malo. To je citat.
Tako znači, nisu nemci činili puno dobroga, nije li tako?
Ne znam. Nemci su doprineli
u velikom delu civilizaciji, pre Hitlera.
A onda su doprineli Hitlera.
Da, ako ti se to sviđa.
Mislio sam da ti veruješ u to
da kultura naginje da doprineše ljudskom očaju
da pojedinac znajući više, verovatnije je nesrećan.
Kao u slučaju određenih nama poznatih subjekata.
U slučaju.
Ne verujem da sam to rekao.
Mislim, da si možda ti to rekao.
- Nisam to nikada rekao. - Dali veruješ u to?
- Ne. - Ne?
Ne znam. Može biti istina.
Pa, zašto je to tako? Ne čini li se pogrešnim?
To je prva stvar u onoj knjizi tamo-
Vrt Eden.
Znanje je razarajuće, razarajuće po božanstvu.
Mislio sam da ne citaš tu knjigu.
Svi znaju tu priču.
To je možda najpopularnija priča u celoj knjizi.
Zašta misliš da je?
Predpostavljam sa Božijeg gledišta, svo znanje je bezvredno.
Ili to samo daje ljudima
nezdravu iluziju da mogu nadmudriti đavola.
Prokletstvo Profesore. Gde si bio kada si mi trebao?
Bolje pripazi. Vidiš gde me to odvelo.
Oh, da, vidim. To je tema današnje diskusije ovde.
Tamnija slika je uvek ona prava.
Kada citaš istoriju sveta
citaš priču o krvoprolicu, pohlepi, brzopletosti
o važnosti onoga što je nemoguće ignorisati.
A sada zamišljamo
da će budućnost biti nekak odrugaciji.
Nemam predstavu ni zašto smo mi još ovde.
Prema svim mogućnostima nećemo biti tu još dugo
To su opet poprilično jake reci Profesore.
To je u tvom srcu, nije li?
Da.
U redu, pa, mogu da se poistovetim sa tim mislima.
- Možeš? - Naravno.
To me iznenađuje.
Ali je moguće da nisi u pravu.
Sumnjam.
To nije nešto čega si imao puno u životu, jeli?
- Šta nije? - Da nisi u pravu.
- Ja priznajem kada nisam u pravu. - Ne znam ja o tome.
Ti si privržen svojem mišljenju.
Oh da, evo ga opet.
Priča sa 3. - Će strane.
Ah. "Prijatelji javili
da je čovek ignorisao sva upozorenja
i izjavio je da namerava
da nastavi svojim putem".
Blizak izvor je izjavio
i ovo ovde je pod znacima navoda-
"Kuckinom sinu nisi mogao ništa da kažeš"
Sad možeš to da napišeš u novinama-
"Kuckinom sinu"?
"Posmatrači sa krvlju sleđenim u žilama na ćeliji u 155oj ulici-
nastavak na strani 4. -"
ćelija u 155. - Oj ulici
"koji su upitani na licu mesta su rekli
da su zadnje reci čoveka
dok je jurio u susret nailazecem vozu bila
" Ja sam u pravu"
Jako smešno.
Oh, Profesore ti si jedan divan čovek.
Drago mi je da me nalaziš zabavnim.
- Oh, ja mislim da si veoma poseban. - Ja ne mislim da sam poseban.
- Ti ne misliš? - Ne, ne mislim.
Ne misliš li da gledaš ostale putnike
sa određene visine?
Gledam na ove ostale kao na drugove zaposlene
u istom rupi u kome sam našao i sebe.
I ako oni na to gledaju drugačije
ne znam kako to mene čini posebnim.
Mm.
Čujem šta govoriš.
Ali se ipak vraćam na ostale putnike,
koji čekaju u zalasku sunca.
Ne mogu da ne pomislim, da mora tu biti još nešto
malo ali posebno u njima.
Moraju biti u dubljoj rupi
od nas dnevnih putnika- dubljoj i tamnijoj.
Ne kažem da su duboko kao ti,
- Ali prilično duboko. - Pa?
Pa, možda su oni tvoja braća
u samouništenju i beznadežnošcu.
Mislio sam da jad voli društvo.
Siguran sam da ne znam.
Daj mi da probam.
Ono šta ja mislim je
da ti imaš bolje razloge od njih.
Vidiš, njihov razlog je da prosto ne vole tu,
a tvoj kaže nema šta da se ne voli
i zašto ga ne voleti.
Tvoj razlog je pametniji, elegantniji razlog.
- Zbijaš šalu od mene? - Ne, naravno.
- Ali misliš da sam pun govana? - Ne, ne mislim to.
Ali ne sumnjam da je moguće umreti od toga da je čovek pun govana.
Ali mislim da to nije to šta sad gledamo.
Na šta sad gledamo?
Ne znam. Ti si me naveo u nebrano grožde.
Ti imaš ove razloge svetske klase
za vožnju sa Limited.
Gde ovi ostali - sve što im je ostalo
pa, možda im samo nije dobro.
Moglo bi da bude i to da ti možda i nisi toliko nesrećan.
Misliš da me moje obrazovanje tera u samoubistvo.
Ne, samo se igram sa pitanjem.
Pa, sačekaj minut za odgovor.
Mislim da je to najsmešnija stvar koju sam čuo.
"Mislim da je to najsmešnija stvar koju sam čuo".
Veoma pametno. Šta je poenta?
Svetlo je svuda oko tebe
a ti ne vidiš ništa sem senki.
A ti si taj koji baca senku.
To si ti. Ti si senka.
To je poenta.
Pa, ja nemam tvoju veru.
Zašto ne ostavimo sad to na tome?
Zar nikada nisi pomišljao da prosto počneš ispočetka?
Jesam jednom. Ali više ne.
Pa, možda je vera za samo slučaj
kada nam ne ostaje ništa drugo.
Pa, ja imam još nešto.
Pa zašto to ne zadržiš onako za svaki slučaj?
I pokušaš ispočetka.
Ne želim ispočetka. To su već svi radili.
Ispočetka znači ispočetka, samo kreni dalje.
Sve što si
i sve što si bio i sve što si uradio
ako ništa drugo, do dna boće whisky- A
ili ti je kupio kartu u jednom pravcu za Sanset Limited,
nemaš ni jedan dobar razlog, na ovom Božijem zelenom svetu
da ne sacuvaš od uništenja, jer ne postoji ni jedan.
Ako možeš naterati sebe
za zalupiš vrata na sve to
biće hladno i usamljeno
i tamo će da duva oštar i jak vetar.
Ali nemoj ništa reci.
Samo uspravi kragnu
i nastavi da koracaš.
Ne mogu. Ne mogu.
- Želiš li još kafe? - Ne, hvala.
Šta misliš da tera ljude da uzimaju svoje živote?
Ne znam. Razni razlozi.
Dali imaju svi ti razlozi nešto zajedničko?
Ne mogu da govorim umesto drugih.
Moji razlozi se svode na
postepeni gubitak prividnosti
postepenog prosvetljenja , kao prema prirodi
realnosti sveta.
- Zemaljski razlozi. - Ako ceš tako.
- Elegantni razlozi. - To je bio tvoj opis.
Nisi izrazio neslaganje.
To su razlozi o kojima tvoj brat nema pojma
viseći sa svoje kravate, sa toplovodne cevi u podrumu.
Ima svoj glupavi razlog
ali da nađemo način da ga obrazujemo
na neki elegantniji razlog
i da to učinimo dostupnim za njega i njegove drugove,
bilo bi mnogo naroda tamo napolju
koji bi mogli da svrše sa sobom sa više radosti u srcu. Šta misliš?
Sada znam da si se šalio.
Mislim da si u pravu. Mislim da si me konačno naterao na to.
Profesor je završio spuštanjem sa mm- Hmm na meni.
Bolje da pripazim na svoje korake.
Bolje da jesi. Možda spremam torbu sa trikovima.
Misliš da su ti razlozi o svetu
a njegovi su o njemu.
Mislim da je to možda istina.
Mislim da vidim drugačiju istinu koja sedi nasuprot mene za stolom.
A to je?
Da moraš voleti svog brata ili umreti.
Ne znam šta to znači.
To je druga reč za sve što znam.
Vidi, vidi, kaži mi kako je tvoj svet.
Ne želiš da cuješ.
- Naravno da želim. - Ne verujem.
U redu. samo napred.
To je da je svet u suštini logor za prinudni rad
odakle radnici, savršeno nevini,
odvođeni nasumično birani, nekoliko svakog dana
da budu pogubljeni.
Ne mislim da je tako, samo ja tako vidim.
Ja mislim da je tako.
Dali postoje drugačija viđenja? Da.
Dali bilo koji može izdržati unakrsno ispitivanje?
Ne.
Pa, želiš li da pogledaš
ponovo taj red vožnje?
Ako ovo nije život kakav si želeo, onda šta je?
Ne znam. Ne ovo.
Dali živiš život kojem si se nadao?
Ne, ovo nije to.
Ali sam dobio ono što mi je trebalo umesto onoga što sam želeo.
Ponekad je to naveća sreća koja može da te zadesi.
Da, pa...
Ne možeš uporediti svoj život sa moji ipak, zar ne?
Ne, ne mogu.
Ja ne mogu.
Oh, izvini. Morao bih da idem.
- Ti ne moraš da ideš. - Uvredio sam te.
Gledaj, moje skrovište je deblje od toga.
Ne idi. Nisi uvredio moja osećanja.
Znam da misliš da bih trebao biti zahvalan. Žao mi je što nisam.
- Ne, tako nešto ne postoji. - Trebao bih krenuiti.
Kopam suvu rupu, jeli?
Divim se tvojoj istrajnosti.
Šta mogu da učinim da ostaneš, samo još malo?
Zašto? Misliš li da ako ostanem dovoljno dugo, Bog će mi se obratiti?
Ne, nadam se da će se obratiti meni.
Znam da misliš da ti dugujem makar još malo svog vremena.
Znam i da sam nezahvalan.
Ali nezahvalnost je nešto drugo
nego duševni bankrot Božijem čoveku.
Ne mislim da mi duguješ bilo šta Profesore.
- Zaista to misliš? - Da, mislim tako.
Pa, veoma si ljubazan. I voleo bih da ima nešto što bih mogao da učinim
da ti uzvratim. Ali nema.
Zašto se ne bi samo pozdravili. I ti možeš nastaviti svoj život.
Predpostavljam-
Predpostavljam da bi trebao da kažem, da bi mogao sutra da se probudiš
i da ne bi ima želju da skociš ispred nekog voza.
Predpostavimo, da sve što treba da učiniš je da pitaš. Dali bi to učinio?
To zavisi samo od toga od čega bih trebao da odustanem.
Vidiš, krenuo sam to da napišem na komad papira.
Šta misliš, čega se držim?
Ne znam!
Šta je to što putnici na peronu neguju
- Za šta bi umrlo? - Ne znam.
Ne, ne.
Nemoj.
Ne želiš više pričati sa mnom, jeli?
Mislio sam da imaš debelu kožu.
Da, ali ne skriva kosti.
Zašta misliš da ima nešto čega ne želim da se odreknem?
Mislim da svako ko je zabrinut da ga može pregaziti voz
mora imati nešto na umu.
Većina nas bi se smirila
sa jednom cuškom po glavi.
Ti kažeš da ti nije stalo ni do čega,
ali ja to ne verujem.
Ne verujem da je smrt ikada o ničemu.
Pitao si me šta mislim, čega se ti držiš
moram priznati da ne znam.
Ili samo nemam reci za to da kažem.
I možda ti znaš
i samo mi ne govoriš.
Ono šta ja verujem
da kada si učinio svoj slavan korak,
da si to imao uz sebe
i toga sise držao,
držao se za namrgodenu smrt.
Ja samo tražim reci profesore.
Tražim reci, jer znam da su reci
same ključ za tvoje srce.
Pa, ne mogu ti pomoći.
Puštajuci sve
je mesto gde sam konačno stigao.
Puno napora je uloženo u to. I da postoji samo jedna stvar
zbog čega bih odustao, je upravo to.
Ima li drugi način da to kažeš?
Jedina stvar od čega ne odustajem je odustajanje.
Od toga očekujem da me pokreće dalje.
Zavisim od toga.
Stvari u koje sam verovao
su bile slabe, kao što sam rekao.
Neće ih biti još dugo, kao ni mene.
Ali ne mislim da je to zaista razlog moje odluke.
Mislim da ide dublje od toga.
Možeš prilagoditi sebe gubitku.
Moraš. Mislim...
Voliš muziku, jeli?
Da, da volim.
Ko je najveći kompozitor za koga znaš?
Džon Coltrane, na ruke.
Misliš li da će njegovo delo trajati zauvek?
Pa,
zauvek je dug period Profesore.
Zato moram da kažem ne.
To ne znači da nema vrednost?
Ne, ne znači.
Odustaješ od sveta, red za redom.
Postaješ saučesnik sopstvenog uništenja.
Ne možeš ništa učiniti protiv.
Šta god da radiš, to zatvara vrata negde ispred tebe.
Konačno ostaju poslednja vrata.
To je taman svet Profesore.
Možda samo treba da priznaš da si u tome preko glave.
Priznajem, ali to me još ne oslobađa.
Nemam izbora.
Ok.
Možda si u pravu.
Pa, ovo je moja vest Velečasni.
Dugo sam u mraku
Molim se za smrt, pravu smrt.
I ako sam mislio da ću u smrti ponovo videti ljude koje sam znao za života
ne znam šta bih uradio, jer bi to bio najgori horor,
najgori košmar. Ako sam mislio da ću
ponovo sresti moju majku, i poceti sve ponovo,
samo ovaj put bez perspektive smrti da se očekuje
to bi bio prava noćna mora,
Kafka na točkovima.
Čoveče, Profesore. Ne želiš videti sopstvenu majku?
Ne, ne želim.
Želim da mrtvi budu mrtvi.
Zauvek.
Ne želim da budem jedan od njih,
osim naravno ako ne možeš biti jedan od njih.
Ne možeš biti jedan od mrtvih
jer oni kojih nema, ne mogu biti deo zajednice.
Nema zajednice.
Srce me greje pomisli samo-
mrak, usamljenost
tišina, mir,
i sve to na samo jedan otkucaj srca odavde.
Ne vidim stanje mog uma
kao neki pessimistican odraz sveta.
Pre ga vidim kao sam svet.
Evolucija ne zaobilazi
donosi inteligentni život
konačno, svesnost o jednoj stvari, jedna iznad svega
a ta jedna je uzaludnost.
Ako te dobro razumem, ti kažeš da
svi koji nisu u ravni sa idiotima
treba da su suicidni.
- Da! - Ne zajebavaš me?
Ne zajebavam te.
Da ljudi vide svet kakav je zaista,
da vidu svoj život onakvim kafa jeste
bez snova i iluzija,
ne verujem da bi imali jedan razlog zašto da ne budu
mrtvi što je pre moguće
ne verujem u Boga. Možeš li to razumeti?
Pogledaj oko sebe, čoveče. Zar ne vidiš? Pametan i hrabar na tim mukama
moraju biti najlepši zvuči za njegove uši.
I prezirem ove rasprave-
argumente seoskih bezbožnika
ćija jedina strast je beskrajno otkrivanje
onog čije postojanje poriče kao prvo.
Tvoja družina
je družina bola i ničega više.
I da je ta bol sakupljiv
umesto samo ponavljajuceg
samo čista težina bi strgla zemlju
sa zida univerzuma
i polalo bi ga slupanog i zapaljenog niz
svega šta noć sposobna da nametne
do granice kada ne bi ostao ni pepeo od njega.
A bratstvo,
pravda i večni život?
Dobri Bože! Čoveče.
Pokaži mi veru koja priprema čoveka
na ništavilo, na smrt.
To je crkva kojoj bih se pridružio.
Tvoja priprema samo na još življenja,
od snova, iluzija i laži.
Tu je čovekov strah od smrti, uglavnom onih koji ne bi živeli ni dan
ko bi želeo ovu noćnu moru
osim zbog straha od sledećeg.
Senka sekire
viši iznad svake radosti.
Svaki put se završava šmrču,
svako prijateljstvo, svakaljubav.
Tortura, gubitak, izdaja,
bol, patnja
starenje
nedostojastvo
odvratna dugotrajna bolest
i sve to sa jednim zaključkom
za tebe
i svi i sve
do čega i koga ti ikada stalo
To je pravo bratsvo, prava družina
I svi su doživotni članovi.
Ti mi kažeš da je moj brat moj spas?
Moj spas, pa onda... Prokletstvo.
Proklet bio u bilo kom obliku, formi i naličju.
Vidim li sebe u njemu? Da, vidim.
I ono što vidim tera me na muku.
Dali me razumeš?
Možeš li da me razumeš?
Žao mi je.
Koliko dugo se tako osecaš?
Ceo moj život.
- Dali je to istina? - Gore od toga.
Ne vidim šta bi moglo biti od toga gore.
Bes je samo za one bolje dane.
Istina je, da je malo toga preostalo.
Istina je, da oblici koje vidim
polako se ispraznile.
Više nemaju nikakav sadržaj.
Ostali samo spoljni obriši. Voz, zid,
reč, čovek,
stvar koja visi,
u besmislenom obliku u urlajućoj praznini,
bez značenja u sopstvenom postojanju
u rečima.
Zašto da tražim društvo takve stvari?
Zašto?
Prokletstvo.
Je l' vidiš šta si spasao?
Pokušao da spasim. Još pokušavam, pokušavam svojski.
Ko je tvoj brat? - Ko je moj brat? Da.
To je razlog što sam u tvom stanu?
Ne, zbog toga sam ja tu.
Pitao si, čega sam Profesor.
Ja sam Profesor tame,
noć i u dnevnom odelu.
I sada, želim ti sve najbolje,
ali moram da krenem.
Ostani još malo.
Ne, nemam više vremena. Zbogom.
Možemo da pričamo o nećem drugom, kunem se.
Ne želim da pričam o nećem drugom.
Ne idi napolje Profesore. Znaš šta je tamo napolju.
Znam šta je napolju i znam i ko je tamo napolju.
Žurim da mu pomirišem košcate obraze.
Nema sumnje da će biti iznenađen kada shvati koliko je negovan.
I kad mu se okačim na obraze
šapnucu mu u njegovo sasušeno drevno uvo
"Evo me. Evo me".
Sad otvori vrata! - Ne čini to.
Ti si ljubazan čovek. Saslušao sam te
saslušao si ti mene. . Nema više šta da se kaže.
Tvoj Bog je morao stati jednom
na svitanju beskrajnih mogućnosti,
i ovo je što je uradio od toga.
Kaži mi da želim Božiju ljubav. Ne želim.
Možda želim oproštaj, ali nema nikoga od koga bih tražio.
Nema povratka. Nema ispravljanja.
Samo nada ništavila.
I držim se te nade.
Sada otvori vrata. - Ne radi ovo.
Molim te, otvori vrata.
Hvala lepo i doviđenja.
Profesore,
Znam da nisi mislio te reci.
Biću tamo ujutro.
Biću tamo, jesi čuo?
Biću tamo!
Biću tamo.
Znaš da nije mislio te reci.
Znaš da nije.
Ne razumem zašto si me poslao tamo dole.
Ne razumem.
Ako si želeo da mu pomognem, zašto mi nisi dao reci za to?
Dao si ih njemu a šta je sa mnom?
Dobro je tako. Dobro je tako.
Ako nikada više ne progovoriš
znaš da ću održati tvoje reci.
Znaš da hoću. Znaš da sam dobar za to.
Da li je to u redu?
Subart by: Neo@Matrix®